LONTOO/LOS ANGELES 16. TAMMIKUUTA 2018
COLDPLAYN ENSIMMÄISEN KEIKAN 20-VUOTISPÄIVÄ
- Haloo? - Hei Chris, Mat tässä.
- Mat, miten menee? - Hyvin. Voitko puhua?
YKSITYINEN COLDPLAY - PUKUHUONE
Joo, nyt käy hyvin.
Mietin, oletko ehtinyt jo nähdä elokuvan?
Mat, en oikein tiedä, voinko katsoa sitä.
Tuntuu, että jos näen sen,
haluan ehkä, että minut poistetaan siitä kokonaan.
Sopiiko sinulle, että luotan sinun näkemykseesi?
- Ok. - Jos se ei haittaa?
Olemme tunteneet sinut pitkään,
luotamme sinuun ja pidämme sinusta.
Tee sellainen elokuva kuin haluat,
kunhan se ei ala sellaisella kohtauksella,
jossa bändi kävelee lavalle,
se on niin nähty.
- Oikeasti? - Niin.
Jätä se huolekseni. Teen voitavani.
- Kiitos, Mat. - Ei mitään.
- Kuulemisiin. - Hei.
VUONNA 1996 OHJAAJA MAT WHITECROSS TAPASI -
GUY BERRYMANIN,
JONNY BUCKLANDIN,
WILL CHAMPIONIN -
JA CHRIS MARTININ.
VUOTTA MYÖHEMMIN HEISTÄ TULI COLDPLAY.
HÄN ON KUVANNUT BÄNDIÄ SIITÄ LÄHTIEN.
SÃO PAULO A HEAD FULL OF DREAMS -KIERTUE
8.11.2017
2 VUOTTA AIEMMIN
A Head Full of Dreams on jotain, mihin olemme pitkään pyrkineet.
Olemme edenneet pienin askelin, vaihe kerrallaan.
Se on kuin vuori, joka kasvaa kasvamistaan.
Jos käännyn katsomaan alas,
ällistyn varmasti sitä, miten pääsimme tänne asti.
Ei ole päivää...
...ettei jokin muistuttaisi siitä, miten onnekas olen,
kun ensiksikin tapasin muut kundit,
ja kun asiat menivät niin kuin ne menivät.
Ystävyyssuhteemme ovat kestäneet...
...ja pysyneet aika samanlaisina.
Olemme viettäneet puolet elämistämme yhdessä.
Olen viettänyt enemmän aikaa heidän kanssaan kuin kenenkään muun.
Olemme ennemmin kuin perhe kuin vain ystäviä.
Jokainen meistä kai miettii, mitä tekisimme,
ellemme olisi tavanneet.
Sitä on melkein pelottavaa ajatella.
- Siistiä. - Hyvä.
Voiko valoja himmentää vähän?
AIR STUDIOS LONTOO
Tätä vähän pienemmälle. Kiitos.
Hyvä.
Mitä laulamme?
Hyvä.
Hyvää työtä.
Se on siinä.
Kuunnelkaa aplodeja.
Jos et tykkää, älä välitä.
Minulla on hauskaa.
Se tuo sen tunteen.
- Pidän siitä, isä. - Kiitos, kulta.
Kiitos, että sanoit sen, mistä maksoin.
Sanoin toisille,
että kun katsoo 20 vuotta vanhoja juttuja...
En muista, että kukaan olisi kuvannut -
tulee tosi outo fiilis.
Kaukaisiksi muuttuneet muistot tulvivat takaisin.
Elämämme on muuttunut niin paljon.
Ja kun muistelen ensimmäistä albumiamme...
Jos kuuntelee Parachutesia nyt,
se on niin akustinen, niin pieni ja intiimi.
Ja sitten pikakelaa A Head Full of Dreamsiin,
joka on ihan erilainen.
Kun katson vanhaa matskua, näen pinnan alla -
ne samat tyypit, joita olemme nykyään.
Kuullakseen koko tarinan pitää palata aikaan, kun tapasimme.
Siitä tuntuu olevan ikuisuus.
Olimme olleet ystäviä vuoden verran ennen kuin aloimme soittaa yhdessä.
Asuimme kaikki samassa opiskelija-asuntolassa.
Yleensä bändikaverit löydettiin ilmoituksilla.
"Rumpalia tarvitaan" NME: n takasivulla tai jotain.
Meillä oli erilaista,
koska tiesimme jo, että tämä on porukka, jonka haluamme.
Nämä ihmiset.
Tapasimme Lontoon University Collegessa.
Opiskelimme päästäksemme bändiin.
Tämä on UCL duomo. Tulkaa lähemmäs.
Menemme sisään yliopistoon.
Tässä on nuori ori.
Odotin jo, sisään vain.
Sinäkö vain?
Näytän paikkoja.
Yliopisto oli sivuseikka.
Ajattelin, että siellä tapaisi ihmisiä,
koska halusin bändiin.
Menin sinne, rakennukseen nimeltä Ramsay Hall.
Tottenham Court Roadilla.
Kortteli ei ole muuttunut. Asuin siellä.
RAMSAY HALL UNIVERSITY COLLEGE LONDON
- Näyttää aika idylliseltä. - Totta.
Näytti erilaiselta ennen.
Ensimmäisenä päivänäni kulkuri oksensi huoneeni ovella.
Täällähän oli paljon muusikoita?
Vuoden sisään syntyi viisi tai kuusi bändiä.
Alussa kaikki yrittivät ottaa toisista selvää.
Kuka tekee mitä? Kuka on kitaristi?
Kolmoskerroksessa oli basisti.
Chris oli hurja energia- ja hiuspakkaus.
Muistan hänen pitkän tukkansa.
Hän oli erilainen.
Brassailin aina -
biiseilläni kenelle vain, joka kuunteli.
Rakastan sua Jim, tää on hauska ilta
Eikä haittaa yhtään
Vaikka näytät vähän Julius Caesarilta
hän oli tosi hauska.
Bileiden sielu.
Rakastan sua Jim, sen kaikki tietää
Roomalaisen nenäsikin voin sietää
Hän odotti kohtaavansa oikean tyypin,
ja onneksi löysi sinut.
Tavatessamme vuonna 1996, luulin, ettei Johnny puhu koskaan.
Istui vain nurkassa pilvessä -
ja hymyili, jos joku sanoi jotain.
Tulimme hyvin toimeen,
mutta ensitreffeillä ei ruveta soittamaan yhdessä.
Tulin Lontooseen etsimään bändikavereita -
ja soittamaan.
Halusin sitä pikkupojasta lähtien,
mutten uskonut sen olevan mahdollista.
Kerran näin, Johnnylla kitaran. Ihmettelin:
"En tiennyt, että soitat." Hän alkoi soittaa.
Jokin loksahti paikoilleen.
"Tätä kaveria olen etsinyt koko ikäni."
Kuin Paluu tulevaisuuteen - leffassa, kun Marvin -
soittaa Chuck Berrylle: "Löysin etsimäsi soundin."
Minulle se oli kerrasta selvä.
Hän lämpeni hitaammin.
Aloittaessamme Chrisin kanssa ajattelin: "Hän on tosi hyvä.
Tästä voi tulla jotakin."
Tulee tunne, että jokin on aluillaan,
mutta emme tajunneet, mitä sen jokin oli -
tai mihin se johtaa.
Parin viikon päästä olimme pyytäneet Guyta mukaan.
Minä ja Guy emme tulleet heti toimeen.
Hän piti minua outona pitkätukkana.
Pidin häntä töykeänä, koska hän oli hiljainen.
Löysimme yhteyden koskettimistolta.
Ajattelimme: "Emme ehkä vihaakaan toisiamme."
Mitä musiikki merkitsee minulle?
Se on ollut osa elämääni viisivuotiaasta asti.
Löysin laatikollisen siskoni kasetteja. En unohda sitä koskaan.
Minusta tuli basisti, koska rakastan soulia ja funkia.
Siitä se lähti. Tulin kotiin -
koulusta ja soitin vain tuntikausia -
lukittautuneena huoneeseeni.
Hän oli ensimmäinen, joka pani itsensä peliin -
minun ja Johnnyn kahdella kitaranrämällä soittaman biisin perusteella.
Uskomatonta, että hän teki sen.
Ymmärsimme tarvitsevamme rumpalin,
jos haluamme keikoille.
Chris Martin, tässä ovat onnenpyöräsi.
WALES KESÄ 1997
Mikä meno? Olen Cheese Hawk, käytän Proco-trukkeja -
ja Deutschen-traktoreita.
Lähdimme kesälomalle, ja kesän lopussa -
teimme hyviä biisejä ja halusimme tehdä demon.
Tänään ei tarvitse syödä roskiksesta.
Homma oli kasassa, mutta rumpali puuttui.
Menimme ottamaan valokuvia Oxford Streetin Tescoon.
Jokainen otti oman kuvansa.
Siis vain me kolme, demosta tuli Panic-EP.
PANIC-EP JULKAISTAAN
Menimme Willin luo,
Will oli kaverimme, joka oli hyvä kitaristi,
hän osasi varmaan 100 biisiä.
Kävelevä jukeboksi.
Tapasin Chrisin... Olimme samassa bussissa.
Soitimme kitaroilla rappukäytävissä, niissä oli hyvä akustiikka.
Minä olin alhaalla, hän vitosessa.
Viisikerroksinen musiikkikokemus.
Se on keskeinen muisto -
lapsuudestani.
Musiikki oli kaikkialla.
Se on äitini peruja.
Tiesin Chrisin ja Jonnyn tehneen EP: n,
jolle he halusivat rumpuja.
Kämppikseni soitti rumpuja, hänellä oli setti.
Kasasimme setin ja kun olimme valmiita,
kämppistä ei näkynyt.
Hän hävisi jonnekin.
Häntä ei kai niin kiinnostanut.
Will sanoi: "Hoidan sen."
Eihän täällä ole ketään muutakaan.
"Voin yrittää", ja sitten...
Sama fiilis kuin Guysta and Jonnysta.
"Tämä on se tyyppi."
Emme tienneet, että olit rumpali.
En ollutkaan.
Siinä se. Uskottelen vain olevani.
Siitä tuli Coldplay.
Niin kuin munat ja pekoni -
ja sienet ja ranskikset -
samalla lautasella -
ovat yhdessä enemmän kuin osiensa summa.
Niistä syntyy maukas kokonaisuus.
Soundimme on maukas.
Chris on bändin pysähtymätön luova voima,
jonka tahdissa yritämme pysyä.
Hän on paras ystävämme ja musikaalinen nero,
joka jaksaa aina yllättää.
Musa on kaikki kaikessa.
Kun olin noin 16,
soitin musiikkia sisäoppilaitoksessa.
Muistan kertoneeni kaikille: "Aion tehdä tätä aina."
Minulle vastattiin: "Ja herätät kai dinosauruksetkin henkiin?"
Olihan se naurettavaa.
Mutta minua on siunattu sillä, etten osaa antaa periksi...
...sen perin isältä.
Hän oli ensimmäinen, joka sanoi minulle niin,
nyt sanon samaa pojalleni.
Isästä piti tulla sirkustirehtööri, mutta hänet painostettiin kirjanpitäjäksi.
Ja aistin äidissä turhautumista siihen,
ettei hän voinut tehdä sitä mitä rakasti, musiikkia.
Joten alitajuisesti he molemmat viestivät,
että jos uskot jonkun asian olevan oma juttusi,
tavoittele sitä.
Se sai uskomaan mahdollisuuksiin,
ja siitä ajattelusta versoi A Head Full of Dreams.
Hänellä on loputtomasti energiaa musiikkiin ja elämään,
ja on ollut mahtavaa saada olla mukana,
koska olemme niin erilaisia.
Chrisillä oli aina selvä käsitys tavoitteista,
siitä, mitä seuraavaksi.
Me... Jon Buckland, Chris Martin, Will Champion ja Guy Berryman...
WYEN MAATALOUSOPPILAITOS VUODEN PÄÄTÖSTANSSIT
...eli Coldplay, tulemme niin suosituksi,
että tämä näytetään valtakunnan verkossa neljän vuoden sisällä. Neljän.
Nyt on 26.6. 1998.
26.6.2002 mennessä -
Coldplay, tai mikä bändin nimi silloin onkaan,
tunnetaan kaikkialla.
Meistä tulee iso nimi.
Guy, Will, Jon, ja Chris. Muistakaa nuo nimet.
Valtava. Jättimäinen.
4 VUOTTA 3 PÄIVÄÄ MYÖHEMMIN
GLASTONBURY FESTIVALIN PÄÄESIINTYJÄ
A HEAD FULL OF DREAMS - KIERTUEEN HARJOITUKSET
Joka levy on ensimmäinen ja viimeinen. Niin pitää asennoitua.
Emme ajattele, että voimme vain -
ilmaantua jättiareenoille -
soittamaan samat biisit kuin viime kiertueella.
Aloitamme aina ihan pohjalta.
Ei ihan pohjalta. Mutta tavallaan.
- Niin. - Minusta se on hyvä.
Hullua kyllä minusta haemme vielä läpimurtoa.
Studiossa on Chris Martin -
pikku bändistä nimeltä Coldplay.
Heidän uusin levynsä on A Head Full of Dreams.
Eikö ole hienoa, kun tulet päivänvaloon luolasta, missä teet taikojasi, ja -
ihmisiä kiinnostaa yhä?
Ehdottomasti. Ja nyt lähdemme 18 kuukauden kiertueelle.
Se on todellinen palkinto.
AIR STUDIOS HARJOITUKSET
Mikään ei ole itsestään selvää.
Nousukiito on ollut nopea,
mutta alas voi tulla vielä paljon nopeammin.
Harjoiteltuamme viikon teimme harjoituskeikan.
KIERTUEHARJOITUKSET RANSKASSA
Sanomme hyvästit ja lähdemme 1,5 vuodeksi.
Loppua kohden -
tuli tunne, että kaikki olivat kohteliaita,
mutta kuulostimme aivan surkealta.
Että pitää taas ansaita kannuksemme.
Hei, miten menee?
Uusi levy on niin erilainen kuin edellinen.
Paljon energiaa, väriä ja valoa.
Juuri niin. Halusimme tehdä levyn, josta aina haaveilimme.
Mutta nyt hermostuttaa, mitä muut siitä ajattelevat.
Mutta koko juttu on toteutunut unelma.
Ehkä tämä toimii.
Meidän oli aika tehdä levy toivosta, rakkaudesta ja yhteenkuuluvuudesta -
ja ottaa mukaan kaikki soundit ja tyylit, joista pidämme.
Jotkut varmaan sanovat: "Paskat. Hippiroskaa."
Ei se mitään.
Ensimmäistä kertaa kiertueella tuntuu, että tätä haluamme.
Aiemmilla kiertueilla ajattelimme:
"Teemme vielä tällaisen biisin ja esiinnymme näin."
Nyt meillä on ensimmäistä kertaa se, mitä haluamme.
Bändissä on neljä henkilöä. Kuka on pomo?
Meillä on viides jäsen, Phil.
Hän on piilossa, koska on niin komea -
ja tekee kaikki päätökset.
- Onko hän olemassa? - Phil on todellinen.
- Sanon sen toisin. - Phil on todellinen.
Hän on... Etkö näe häntä?
Tuossa hän istuu.
Guyn vieressä. Ei puhu paljoa.
Hän ei näy telkkarissa.
Phil Harvey oli eka managerimme.
MANILA HUHTIKUU 2017
Hän maksoi ekan EP: n äänitykset.
Hän on ulkopuolinen sisäpiirissä.
Hänellä on asioista joskus selkeämpi näkemys kuin meillä.
Demokratiassa ero neljän ja viiden hengen välillä on merkittävä.
Koska joku voittaa. Ei juututa tasapeliin.
Se on myös demokratiaa parempi,
koska kukaan ei tipahda.
Ei ole vaaleja.
Se on demokraattinen viisikantadiktatuuri.
- Kuinka paljon... - 400.
- Neljäsataa kappale? - Aivan.
- Mitä? - Tehdään kaupat. Kolme...
- ...tuhannella... - Saat 600.
- Ota, 1,000. - Surkeaa tinkimistä.
Uudessa kaupungissa ei saa näyttää turistilta.
- Eihän? - Pitää sulautua.
Pitää olla varautunut kaikkeen.
- Pysyä turvassa ja olla hillitty... - Pärjäämme kyllä.
Päädyimme 13-vuotiaina samaan sisäoppilaitokseen.
Tapasimme siellä, hän on paras ystäväni.
Alitajuisesti työnsin pitkään kasvatukseni syrjään.
Sain hyvin uskonnollisen kasvatuksen, josta seurasi paljon epävarmuutta.
Tulin pienestä koulusta Devonissa -
ja menin sitten isompaan kouluun Dorsetissa.
Silloin tajusin, että siitä tulisi rankkaa.
Jälkikäteen ajateltuna se rääkki oli hyvää harjoitusta Coldplayhin.
Häntä kohtaan oltiin aika helvetin ilkeitä.
Hänessä oli tiettyä haavoittuvuutta.
Luokallani oli neljä kaveria, jotka vaikuttivat järkeviltä -
ja olivat tuplasti muita isompia,
yksi heistä oli Phil, jolla oli mahtava tukka.
Hän kai sääli minua.
Meillä oli pari yhteistä bändiä, mutten pärjännyt siinä.
Halusin sitä niin kovasti, mutta lahjat puutuivat.
Blues-bändimme nimeltään Rocking Honkies -
oli juuri niin huono kuin voisi luulla.
Olemme backstagella Honkiesin kanssa.
Haluatko kommentoida?
Olemme the rocking, tonking, rocking, tonking, rocking, fucking honkies.
Pianossa Chris Martin!
Tunnemme toisemme niin hyvin että osaamme olla ärsyttämättä toisiamme.
Ystävyytemme ei ole koskaan voinut paremmin kuin nyt.
Chris puhui siitä äskettäin. Hän sanoi bändikokouksessa:
"Nykyään on kiva, tiedän, milloin voi olla hiljaa,
koska tiedän, kun Will aikoo sanoa jotain.
Tiedän, kun Guy aikoo sanoa jotain."
Erimielisyydet ovat harvinaisia.
3 KK ENNEN ALBUMIN JULKAISUA
Meillä on ollut kriisimme, muuta olemme selvinneet.
Neljän hengen liitto on haastava.
Sen on haastava, koska jokainen pyrkii pitämään muut tyytyväisinä.
Mutta joskus kissa pitää nostaa pöydälle,
ja olen oppinut ajan mittaan, että sen on minun roolini,
olen virallinen kapulanrattaisiinheittäjä.
On aika puhua... biisilistasta.
Mitä biisejä levylle tulee?
Olemme varmaan samaa mieltä siitä, että tulemme olemaan eri mieltä.
Kahdeksasta kappaleesta -
olemme varmaankin koko lailla samaa mieltä.
- Kyllä. - En tiedä, pystynkö tähän.
Okei.
Pelkään, että suututamme toisemme oikein kunnolla.
Pitää olla rehellinen. Tällä viikolla...
- Meidän pitää saada... - Mitkä ne ovat?
Minusta "Hymn for the Weekend."
- Sopiiko kaikille? Sopii? - Sopii.
- Hyväksytty. - Jep.
- "Everglow?" - Sopii.
"Amazing Day."
Helvetti sentään.
Parempi sopia.
En halua olla mulkku. Hommani on pitää bändi kasassa.
- Niin, mutta... - Kaikki käy.
En aio lähteä bändistä vain koska...
Se on siis varmojen listalla.
- "Up and Up." - Yksi minun varmoistani.
- Haluan sen. - Se on minun listallani.
Sen täytyy olla, koska se on niin tyypillinen tarina...
Meillä alkaa olla EP kasassa.
Kukaan meistä ei ole kova riitelemään.
Mutta joskus on kitkaa, ja riitojakin syntyy.
Kaikilla on sananvaltaa.
Se on bändimme perusta, tasavertaisuus.
Päätimme sen heti alussa Camdenissa.
Nämä ovat nurkkamme.
Näytän sinulle.
Tuo tie tuossa.
Siellä se tapahtui. Siellä oli luolamme.
Täältä se alkoi.
- Camdenista? - Niin.
Rock-legendan synty.
- Tämä se on. - Vau.
- Numero 268. - Niin.
- Se on maalattu. - Näyttää siistimmältä.
Täällä pidimme ensimmäisiä treenejä Willin liityttyä bändiin.
Asuntoni, asuin täällä Chrisin kanssa.
Olemme Camden Roadilla. Olemme Coldplay.
Tulkaa, näytän teille.
Tuossa on Guy.
- Kuka asui täällä? - Chris.
- Soitimme täällä. - Niin.
Venyttelemme ja laulamme samalla.
En tiedä, näetkö siitä.
Tämä oli Jonnyn makuuhuone ja bändin treenikämppä.
Seisomme yleensä Chrisin kanssa näin. Nostamme oikean käden.
Ja sitten sivulle.
Näytitkö persettä, Jonny?
- Aika pieni, eikö? - Todella.
Koko bändille ja vuoteelle.
Outoa ajatella, että se alkoi täältä.
Pari päivää Panic-EP: n jälkeen pidimme ekat treenit.
Sinä iltana soitin camdenilaisen Laurel Treen promoottorille -
ja kysyin, "Pääsemmekö keikalle?"
Ajattelin, että parin kk: n päästä.
Hän vastasi: "Ensi sunnuntaina. Mikä on bändin nimi?"
"Meillä ei ole vielä nimeä."
Piti keksiä nimi flaijereita varten.
Joten keksimme surkean nimen.
Chrisillä on vanha lappu.
Se on muistilista bändille.
Yksi kohta oli hommata rumpali.
Keikka yksi, keikka kaksi, keikka kolme, keikka neljä, levytyssopimus.
YES! MAHTAVAA!
Asiat alkoivat muuttua, kun Phil tuli kuvioihin.
Kävin Chrisin luona Lontoossa -
ja nukuin Jonnyn huoneessa.
Tulin ekalle keikalle, kun he olivat vielä Star Fish.
Kiitos paljon, että tulitte.
Se oli läävässä Camdenissa.
STARFISH + MUUT PERJANTAI 16.1. JANUARY
TAMMIKUU 1998 KEIKKA 1
Ensimmäinen keikkamme Laurel Treessa oli -
varmaan elämäni pelottavin kokemus.
Voin pahoin ennen sitä.
En ole koskaan ollut niin hermona.
Odotimme 20 ihmistä.
Se olikin loppuunmyyty, mikä oli meistä aika outoa.
Se oli hienoa yliopistossa. Vaikutimme suosituilta,
vaikka kaikki hakivat säpinää.
Tosi pieni, eikö?
Pedaalilautani ei mahtuisi lavalle.
- Mahtavaa. - Ei tunnu 20 vuodelta.
Soitimme täällä pari kertaa?
HELMIKUU 1998 KEIKKA 2
Vain kerran kai, ilman rumpusettiä.
Toisella bändillä oli setti,
pyysimme sitä lainaan, he suostuivat,
mutta promoottori lyhensi heidän settiään.
He suuttuivat ja veivät setin mennessään.
Anelin heitä: "Älkää viekö sitä.
Tämä on toinen keikkamme."
Minulla on idea.
Meillä ei ole basaria,
kun poljen jalkaa -
sanokaa "Unh!"
Loistoidea.
Hemmetin Will.
Kaikin tavoin karmeaa. Ja samalla uskomattoman mahtavaa.
Toinen keikkamme koskaan, ensimmäinen Coldplayna.
- Coldplay. - Coldplay. Niin.
Mistä se nimi tuli?
NME-KIERTUE 2000 ENSIMMÄINEN TV-HAASTATTELU
Kavereiden bändi oli Coldplay.
He eivät pitäneet nimestä, joten pöllimme sen.
Se oli heistä surkea nimi.
Se osoittautui vaikeaksi nimeksi lausua oikein.
"Mikä bändisi nimi on?"
- Coldplay. - Mikä? Gold Blade? Cold Cut?
- Tosi vaikea. - Gold Blend.
Nimi ei vieläkään tunnu ihan oikealta,
mutta nyt taitaa olla myöhäistä vaihtaa enää.
Jokainen keikka oli uusi virstanpylväs.
Muistan niiden mestojen fiiliksen,
katosta tippuvan hien, savun, tahmeat lattiat.
Nuo "käymäläkeikat" -
opettivat, että kovaa työtä riittäisi.
Menestyminen vaatii aikaa ja vaivaa.
Me olimme valmiita raatamaan.
THE LAUREL TREE MAALISKUU 1998
Jatkoimme kusettavista promoottoreista huolimatta.
Kai minulla oli takaraivossani ajatus,
että haluan osalliseksi.
Muistan kun Chris kertoi, miten heitä vedätettiin,
ja ajattelin, että ehkä pärjäisin paremmin.
Hän jätti yliopiston ja alkoi manageriksemme,
se oli todella epäitsekästä.
Silloin homma lähti käyntiin.
Rokkiluolan pimeydessä, Mr. William Champion.
- Hermona? - Vähän.
Missä se Harveyn tyyppi on?
Olin alusta lähtien tosissani.
Minulla oli kirjakin bändin managerin hommasta.
Minulla oli pitkä lista kontakteja,
mutta kukaan ei vastannut puheluihini, se lannisti.
Se, mikä sai jaksamaan...
CAMDEN DINGWALLS TOUKOKUU 1998
...oli paremmat biisit,
paremmat keikat.
Chrisin usko itseensä riitti kantamaan koko bändiä,
you know what I mean?
Falconin keikka oli eka, jonka Steve Lamacq näki.
CAMDEN FALCON LOKAKUU 1998
Steve Lamacq on paikalla, olemme innoissamme.
Hän on kuin brittiradion Yoda.
Hän löysi meidät ensimmäisenä.
En ollut uskoa sitä. Hiki nousi pintaan. Steve Lamacq!
Muistan, kun hän soitti.
"Phil, en ole ennen kutsunut ohjelmaan -
artistia, jolla ei ole levytyssopimusta.
Oletteko mukana?"
- Valitan. - Kiitos.
Nimikirjoituksen metsästäjiä.
Bryan Ferryn nimmaria ne hakevat.
Hän asuu täällä.
Avec laulajansa "Le Runccari."
Lamacq Live Radio 1:llä...
N MAIDA VALEN STUDIO
...ja nyt Maida Valen studiolle.
Hei, Coldplay?
- Hei, Steve. - Terve.
Julkaisitte singlen, en tiennyt siitä.
Panin sen postilokeroosi.
Et kuunnellut sitä.
En sano mitään.
Mikä on ensimmäinen biisi?
"Bigger Stronger",
toukokuun sinkkumme.
- Mutta... - Se meni ehkä ihmisiltä ohi.
Selvä. Nyt Coldplay livenä Radio 1:llä.
Kiitos Steve.
Se oli intensiivistä aikaa, olimme päättäneet, ettemme epäonnistu.
Emme luovuttaisi ennen kuin pääsisimme -
esille ja saisimme levytyssopimuksen.
Tiesin biisien olevan hyviä.
Ajattelin, että ehkä tämä homma voi olla osa tulevaisuuttani.
Ja parissa viikossa siitä tuli koko elämä.
Istuin vanhempieni luona vessassa -
lukemassa NME: tä.
Siinä oli listattu 20 vuoden - 99 uutta bändiä.
Siinä oli Muse, Elbow,
Gay Dad, Bellatrix.
Näin Coldplayn ja melkein pyörryin.
Chris putosi pytyltä.
Se oli Doc Brown Paluu tulevaisuuteen -hetki,
sitten soitin Willille, Jonille, Guylle.
"Näittekö sen?"
Sen mukaan "Bigger Stronger" - debyytti sai vähän huomiota.
Ja sinkun arvo nousisi todennäköisesti taivaisiin.
Helvetti sentään.
Yksi kappale muutti elämämme.
Keikka NME: n jutun jälkeen...
BULL & GATE TAMMIKUU 1999
...oli aivan tupaten täynnä.
En tiedä, luitteko meistä tehtyä juttua.
Paljon tapahtui nopeasti.
Levy-yhtiöt, jotka eivät aiemmin vastanneet,
ottivat yhteyttä sanoen: "Löysimme demonne. Mahtavaa kamaa."
15.4.1999 teimme levytyssopimuksen Trafalgarin aukiolla
Monista tarjouksista selvä valinta oli Parlophone,
Beatlesin kotilafka.
Heillä oli myös Radiohead ja Supergrass.
Muistan sen tunteen: "Nyt tämä on todellista."
Mutta se oli vain yksi kohta ruksattuna Chrisin listalta.
Nyt keskitytään tärkeisiin asioihin.
En muista ajatelleeni, että olimme saaneet haluamamme.
Ennemminkin tuntui, että kaikki vasta alkoi.
Hyvä pojat.
Se oli siistiä.
Niin moni pikku juttu onnistui.
Ja meidän henki... Paras keikka tähän mennessä.
Se oli energialtaan paras keikkamme.
Todellakin.
Settilista oli hyvä, eikö?
Aivan ässä.
Oli hyvä fiilis. Mikään ei häirinnyt.
Hyvä meno.
Ei mennä takaisin 20 minsaan.
Annetaan odottaa.
Odotetaan Jeffin lupaa.
Jep. Tänään saavat odottaa.
Ekalla brittikiertueella oli seitsemän kundia bussissa.
Olimme onnessamme.
On uskomatonta, että teemme samaa 20 vuotta myöhemmin.
Guy, oletko valmis?
En soita tässä.
Guy! Ala tulla!
En soita tässä.
Kyse on kehityksestä,
joten se ei tunnu siltä, että olisimme yhtäkkiä päätyneet camdenilaispubista -
jättistadionille São Pauloon.
Joskus muutoksen hitaus -
saa unohtamaan, kuinka paljon on saavuttanut.
Tämä on Hoppy.
Hän on... Sinähän olet Leicesteristä?
Tämä laulu on hänelle.
Mutta ympärillämme tapahtuvien asioiden mittakaava on mieletön.
Hoppy. Mihin Hoppy meni? Tulisitko hetkeksi lavalle?
Hoppy on pitänyt huolta kitaroistamme 20 vuotta.
Hän oli mukana jo, kun kiersimme pakulla,
joka oli tätä lavaa pienempi,
ja soitimme ehkä 20 ihmiselle -
ja kestänyt meitä, samoin moni muu crew'n jäsen.
Haluamme kunnioittaa -
heidän kovaa työtään, joka tekee tämä mahdolliseksi.
Meillä on loistava crew,
ja kourallinen heistä on ollut mukana alusta asti.
Nyt he ovat alansa legendoja, mikä on hienoa.
Kaikki kuvittelevat, että me -
olemme ison levy-yhtiön tuote,
jonkunlainen indie-poikabändi, mutta olemme tehneet kaiken itse.
Paras kaverimme on managerimme, ja tuotamme levyn itse.
Nautimme siitä tietystä kotikutoisuudesta.
Mutta sitä ei juuri huomata.
Koska yleisö näkee hienot TV mainokset.
Mitkä sanoitukset sopisivat T-paitoihin?
"We never change, do we", olisi ehkä vähän yrmeä?
Olisi hauskaa, jos pitäisit sitä aina.
- Entä "Can anybody fly this thing?" - Tuo on hyvä, Hops.
Suosikkirivini lauluistamme.
Sama täällä.
Ekan levyn aikaan -
parinkympin karttapallon pitää riittää lavarekvisiitaksi.
Nykyään meillä on multimediaa ja 3D: tä.
TUOTANTOPALAVERI 2015
- Mittakaava? - Yksi yhteen.
- Eli siitä tulee isompi. - Tuplasti.
Tuplasti.
- Tässä on myydyt liput? - Niin.
Lähes kaikki ovat mukana.
Olemme vain lisänneet ihmisiä porukkaan. Se on kuin suuri perhe.
Aiemmin meillä oli musiikin suhteen paineita -
tehdä kaikki itse.
Nyt käytämme ulkopuolisiakin,
se avaa uuden tavan tehdä musiikkia.
Tämä on hienoa.
Pelastat uramme.
Häivy, hullu ukko.
- Saako kuvata? - Toki.
Chrisin puhelin.
Kotikutoisuus kuuluu yhä ajatteluumme,
mutta nykyään olemme hyvin avoimia.
Jos satut paikalle, saat ehkä yrittää,
tosin on avuksi, jos olet legenda.
Kuulostaa mahtavalta.
- Äänitetään saman tien. - Ok.
Äänitimme Beyoncén poikani makuuhuoneessa,
jota piti vähän sisustaa studiokäyttöä varten.
Hän haluaa sen taas pehmeämmin.
Jotta hän tuntisi itsensä arvostetuksi.
Monesta on varmaan outoa, että Stargate tuottaa biisin,
jossa on mukana Noel Gallagher ja Beyoncé.
Minunkin piti totutella hetki.
Oasis oli niin tärkeä ysäribändi.
Noel!
Onko meillä riitaa?
Sinulla ja pikkuveljellä on.
Mistä riidellään?
Ei hajuakaan.
- Kuka aloitti sen? - Sinä.
- Enkä aloittanut! - Olet riitaisa piru.
Levyn nimihän on A Head Full of Dreams.
Kyse on unelmien toteutumisesta,
ja yksi unelmamme oli saada Noel soittamaan levylle.
Noel myöntää itsekin olevansa vähän jörö -
eikä näe maailmaa samalla tavoin kuin minä.
Se on albumin idea. Jokainen kelpaa itsenään.
Jopa ne, jotka eivät pidä levyn ideasta,
tulivat soittamaan.
Joten kiitos, Noel.
Lapsesikin olivat tekijälistalla.
Kyllä. Lasten saaminen levylle -
vaatii onnistuneen sopimuksen.
Heidän pitää tykätä biisistä.
Lisäksi saatetaan tarvita pizzaa.
Kyse on lahjonnasta.
Kaunista.
A Head Full of Dreamsilla -
pyysimme kaikkia paikalle osuvia laulamaan.
Halusimme mukaan kaiken rakastamamme,
kaikki upeat ihmiset.
Kaikki mukaan -ajattelua.
Pariisi
Aloititte neljän kaveruksen bändinä,
ja teistä tuli maailman suurin rock-bändi.
Menetittekö mitään tuolla matkalla?
Rumpalimme.
Ymmärsin pian, että ilman meitä viittä -
ei ole Coldplaytä.
Unohdin, mikä on bändissä tärkeää.
Ainoa vahvuutemme on ystävyytemme.
Bändin suunta oli muuttua rajusti,
koska oikeastaan annoimme Willille potkut.
Se oli kaikkein synkintä, vaikeinta yhteistä aikaamme.
Se into, kaikki tekemämme, kulminoitui levydiiliin.
Diilin jälkeen ihmettelimme:
Mitäs nyt?
Siinä vaiheessa en osannut enää soittaa tarpeeksi hyvin -
siihen nähden, mitä uudet biisit vaativat.
Tempo ei pitänyt, tuo oli kamalaa.
En ollut tarpeeksi hyvä äänityksiä varten.
Siirrytäänkö seuraavaan?
Tuottaja, jonka kanssa työskentelimme, oli perfektionisti.
Hänestä Willin taidot eivät riittäneet.
Ja me uskoimme häntä.
Homma kävi hankalaksi.
Chris ja minä... Lähdin bändistä, se oli aivan surkeaa.
Olin mulkku Williä kohtaan,
emmekä oikein tienneet, mitä teimme.
Joten Will lähti, järjestimme koesoittoja.
Ja niissä koesoitoissa tajusimme,
että koko homma oli pielessä.
Minä vain heräsin ja tajusin, miten väärin se oli.
Pyysimme Williä: "Ole kiltti, tule takaisin."
Luojan kiitos hän tuli.
Jos olisi käynyt toisin,
tiedän, ettemme olisi selvinneet.
Miten menee?
Ihan hyvin.
Olet tainnut ennenkin pyydellä anteeksi tuoliin sidottuna?
Tästä on kyse.
- Coldplay! - Asiaa!
Olen iloinen, että se tapahtui, koska opimme siitä,
mistä asioista täytyy pitää kiinni.
Me aloitimme tämän. Me jatkamme tätä.
Will, Will.
Rumpali saa usein keppiä, jos sanaleikki sallitaan.
Minun neuvoni aloitteleville bändeille on:
älkää sekoilko rumpalin suhteen.
Bändi on taianomainen juttu, ja soittajat kasvavat yhdessä.
Willin soiton voima rakentuu sen varaan.
Hän on kuin patsaan jalusta, ilman sitä koko homma kaatuu.
Totuus on, että ilman muita kolmea -
kukaan meistä ei pärjäisi.
En pärjäisi omillani.
Ei onnistuisi.
RAKASTAMME SINUA. MAHTAVAA DUUNIA.
WILL, JONNY JA GUY.
PARACHUTES-LEVYN ENNAKKOMARKKINOINTIA 2000
Mahtavaa.
Mitä luulemme?
Pääsemmekö top 1000:een?
Enpä tiedä.
Mitä tehdään, mikä järjestys?
Kuka aloittaa?
Kuinka pitkään... käykö vartti?
Sopii hyvin minulle.
Hienoa. Kiitos.
- Puhummeko ranskaa? - Se olisi hienoa.
Miten sanotaan "julkaisupäivä"?
Parachutesin aikaan meillä oli paljon tunteita,
joita emme tunnistaneet tai osanneet käsitellä.
Willin äiti oli sairaana.
Kukaan meistä ei osannut tukea häntä.
Eikä hän osannut ilmaista sitä.
Äiti sairasti pari vuotta ja parani.
Parani tosi paljon ja sairastui sitten paljon pahemmin.
Se oli outoa aikaa.
Hän oli bändeissä, musiikki oli hänen elämänsä.
Kertoo paljon, että menin silloin bändin luo.
Menin heidän kämpilleen kertomaan siitä.
En osannut käsitellä sitä ollenkaan.
Heittäydyin vain, uuteen uskomattomaan elämääni.
Vanhemman menettäminen on tietysti aina iso juttu,
mutta se kirpaisee vielä enemmän,
kun hän oli niin innoissaan tästä jutusta.
Hän kuoli toukokuussa 2000,
ja levymme julkaistiin heinäkuussa.
Olemme aika hermona,
koska h-hetki lähestyy.
Tulevat viikot ovat ratkaisevia meille.
ROCKFIELD STUDIOS ETELÄ-WALES
Studiossa oli ollut vaikeaa, itseluottamuksemme horjui.
Emme tienneet mitä teimme,
tai millainen bändi halusimme olla.
Bändi melkein hajosi levyä tehdessä.
Joku juttu tuntui hyvältä,
mutta joku ei sitten pitänytkään siitä.
Chris soitti ja sanoi, "Minulla on uusi biisi."
Se oli akustinen, Neil Youngin tyylinen,
hidas kantrityylinen.
Jonny soitti siihen rankan säröriffin, ja biisi heräsi eloon.
Levyn teko oli helvettiä.
Mutta kun itsevarmuutemme ja intomme horjui,
Chris tsemppasi: "Tämä pitää saada toimimaan."
Tämä juttu on meille typerän tärkeä.
Haukut häiritsevät.
Kun sanotaan, ettemme ole sitä tai tätä.
Studiossa on välillä nii kurjaa, mutta -
se oli sen arvoista.
En pyytänyt sitä, mutta se oli hieno ele -
että kundit halusivat laittaa levynkanteen rivin -
ja omistaa levyn äidilleni.
Olen kiitollinen siitä,
ja äiti olisi ollut siitä ylpeä.
LEVY ON OMISTETTU SARA CHAMPIONILLE.
Levy on julkaistu!
PARACHUTES JULKAISTAAN HEINÄKUUSSA 2000
Emme uskoneet sen valmistuvan.
Tämä ei ole helppoa aikaa, mutta valopilkkuja on.
Levy on Parachutes.
Single "Yellow" ja bändi Coldplay.
Levy tulee myyntiin marketteihin.
Pari laatikkoa kissanruokaa, Coldplayn levy -
ja kaurakeksejä, kiitos.
ENSIMMÄINEN TV-ESIINTYMINEN "LATER... WITH JOOLS HOLLAND"
Hei Mat. Eka päivä...
"YELLOW" -VIDEON KUVAUKSET
...yhden päivän kuvauksissa.
Näytät hyvältä.
Neljästä soinnusta tähän.
Top of the Pops -ensiesityksessä lontoolaisennelikko -
suoraan ensimmäiseltä omalta rundiltaan.
Tämä on Coldplay.
KAIKKI KEIKAT LOPPUUNMYYTY
Levyä on myyty Hollannissa jo 35 000 kappaletta.
Eilen täysi miljoona koko maailmassa.
Kolme vuotta sitten tytöt eivät istuneet viereen pysäkillä,
nyt ne piirittävät.
Korkein listatulokas ja uusi listaykkönen.
Coldplayn Parachutes.
En osaa esitellä tätä, ehkä ensi vuonna -
laulatte mukana, koska siitä tulee hitti. "Yellow."
Debyyttilevyä Parachutes...
A RUSH OF BLOOD TO THE HEAD -KIERTUE 2003
...on myyty kolme miljoonaa kappaletta.
X & Y TWISTED LOGIC -KIERTUE 2006
Aika hyvin kundeilta, joiden keski-ikä on 22.
VIVA LA VIDA -KIERTUE 2009
MYLO XYLOTO -KIERTUE 2012
MUMBAI
SOUL
PARIISI
Siinä oli seinä.
Kiitos paljon.
Sanotaan: "Kyllästyt siihen biisiin",
mutten ole kyllästynyt vielä, en vain...
En tiedä, onko se klassikko.
Olen Chris, Coldplayn laulaja.
Miljoonia myyneelle superhittilevylle -
Parachutesille -
pitää tehdä seuraaja,
ja sen takia meidän on todella raadettava.
Tämä on Coldplayn hermokeskus, missä kaikki tapahtuu.
Katsotaanpa, mitä tapahtuu.
Will.
Olet Coldplayn rumpali. Mitä teet?
Työstän tässä uutta levyä.
Virittävä orkesteri, hänen suosikkiäänensä.
Mitä mieltä olette? Kukaan ei tunnu...
- Loistavaa. - Hyvä.
- Keskinkertaisuudelle ei ole sijaa. - Ei.
- Sanokaa, jos se on paskaa. - Se oli hyvä.
Jatka vain.
Vaikka kaikki vihaisivat sitä,
halusin tehdä levyn, jonka tehtyämme voimme kuolla onnellisina.
Tarkoitan sitä todella, se kuulostaa teennäiseltä, mutta -
bändissä olemisessa ei ole järkeä,
ellei pyri tekemän parasta juttua koskaan.
Filhar-vitun-moonikot.
Phil Harvey -moonikot.
- Mitä? - Soundaa hyvältä.
Sisääntuloon iskua, kuin rakastaisitte bändiä.
Ymmärrättekö?
Kuvitelkaa. Kuvitelkaa.
Ja käy.
Emme ehkä olleet tyytyväisiä ekaan levyyn,
se sai meidät raatamaan enemmän toisen eteen.
Emme yritä toistaa mitään kaavaa.
Kuulitko sen?
Kuulitko Jonnyn riffin? Aivan älytön.
Guyn bassonsoitto on heikoin lenkki.
Koska sinä vaan kuvaat videota.
Guy, oikeasti.
Meillä oli enemmän intoa,
unohdimme oman henkilökohtaisen henkisen ja fyysisen hyvinvointimme.
Lopetimme vasta, kun kaikki oli niin kuin piti.
Pyydämme toisen basistin. Pino Palladinon.
- Entä varjopuolet? - Ei ole varjo...
Jos väittää tässä olevan varjopuolia, puhuu paskaa.
Totta kai stressaamme siitä -
ja teemme kaikkemme sen eteen -
uhraten ystävyyssuhteita ja muuta,
mutta bändissä olemisessa ei ole varjopuolia.
Onko keulakuvana olemisessa varjopuolia?
Ei.
Seitsemän kuukauden ajan Chris on vain miettinyt tätä levyä -
tavoitellen täydellisyyttä.
Hän ei juuri nuku.
Hän on uskomattoman keskittynyt,
ja lyön varmaan laimin muita asioita,
kun taas minulle ei ole ongelma lähteä välillä kotiin.
Varsinkin miksatessa,
kun yhtä biisiä kuulee 80 kertaa päivässä.
Siinä kaikki alkaa kuulostaa samalta.
Chris oli yhden viikonlopun yksin studiolla.
Kun palasimme sinne maanantaina, hän sanoi: "Tein biisin".
Äänitimme sen saman tien,
ja käytimme alkuperäisen oton.
Tämä on uusi. "Scientist."
Se oli vain heti siinä, yhdessä innoittuneessa hetkessä.
Paras muistoni levystä on, kun palasimme tähän biisiin.
Ja kuulin tuon riffin seinän läpi.
Se on suosikkijuttuni koko levyllä.
Mitä pojat?
Ennen kuin lähdimme Amerikkaan, olimme epävarmoja.
Oikeastiko? Ei meistä tykätä siellä.
Tämä ei ole nöyristelyä.
Minulla ei ollut hajuakaan siitä, miten promota levyä jenkeissä.
Onneksi tapasin Dave Holmesin, joka ryhtyi Amerikan manageriksemme.
Hän otti nopeasti ohjat käsiinsä.
Olin fani jo parin ekan EP: n jälkeen,
Mutten koskaan unohda sitä, kun sain kuultavakseni A Rush of Bloodin.
Silloin todella uskoin,
että nämä kaverit nousevat korkealle.
Dave sanoi eilen, että -
laulan "Rush of Bloodin" sanat väärin.
Dave hyppäsi puikkoihin nopeasti. Nyt hän on isähahmo.
He olivat valmiita kaikkeen.
Vallataan Amerikka.
Mutta vastaanotto ei ollut heti loistava.
Rock-radioasema järjesti festarit,
ja me olimme siellä tosi raskaiden bändien seassa.
Se oli lannistavaa.
Meitä heiteltiin esineillä.
Onko kenelläkään levyämme?
Sinulla, hemmetti vie.
Asiaa.
Yhdellä tyypillä.
Kun soitimme radiossa Washingtonissa,
joku heitti Chrisiä päähän CD: llä.
Hän tuli takahuoneeseen ja sanoi: "Kiitos vain, Dave."
Tämä on meistä kurjaa.
Se on perseestä.
Se oli kurjaa. Yritin vakuuttaa, että idea oli hyvä,
ja he varmaan miettivät:
"Miksi vitussa teemme tätä?"
Näytä Fred Durstille.
"Rakastan bändiäsi, katso."
Tunsimme olevamme täysin erilaisia kuin muut,
mutta lopulta se taisikin olla etu eikä haitta.
Tuletteko keikalle?
Jos joku olisi sanonut vuosi sitten, että menestymme Amerikassa,
olisimme nauraneet. Koska musiikkimme ei -
sellaista, mikä täällä on suosittua.
He eivät koskaan vältelleet työtä,
ja varmasti inhosivat minua välillä.
He taatusti miettivät välillä, oliko se kaiken sen arvoista.
Tulisiko siitä koskaan mitään? Mutta siitä tuli.
Amerikan halki puskeminen... Se oli raskasta.
Jälkeenpäin ajateltuna -
se oli kuitenkin palkitsevaa aikaa,
josta jäi hyvät muistot.
Olimme pentuja.
Emme tienneet, miten kävisi, muttemme luovuttaneet.
Onko menestyksellä Amerikassa väliä?
Kunhan levymme ostaneet pitävät siitä,
on sama, onko heitä tämä vai 30 miljoonaa,
kunhan on vähintään viisi miljoonaa.
En aio jauhaa huonoista hetkistä,
koska niitä ei oikeastaan ollut,
ei isossa mittakaavassa.
Mutta tuntui oudolta,
kun aloimme näkyä valtamediassa.
Perustimme bändin yhdessä,
ja siihen kuului demokratia ja ajatus tasavertaisuudesta.
Totta kai oli outoa,
kun media keskittyi Chrisin ja Gwynethin suhteeseen.
Hetken taisimme miettiä: "Entäs me?"
Mutta se oli kai välillä aika kauheaa hänelle.
Se voi olla aluksi huvittavaa,
mutta muuttuu tungettelevaksi ja ahdistavaksi.
Elinikäinen unelma -
osoittautuukin vähemmän onnelliseksi ja viattomaksi -
kuin olisi luullut.
Halusin aina NME: hen.
Se oli se, mistä haaveilin.
Niin kai me kaikki.
En kaivannut muuta tunnustusta -
kuin se, mitä saimme musiikistamme.
Kaikessa irvokkuudessaankin tabloidijulkisuus -
on merkki siitä, että tekee jotain oikein.
Voi paska.
Mitä?
En minä noin sanonut.
Minusta on hienoa tulla tunnistetuksi.
Siksi tämä on siisti vaihe, emme ole kyllästyneet,
ja siis...
Se on siistiä,
koska meidät tunnistavat ne, jotka pitävät levystä.
En tiedä, miten Madonnan kaltaiset pärjäävät, koska...
MANILA 3 TUNTIA KEIKKAAN
...siinä on varmaan pakko erakoitua.
Ok, kiitos kaikille.
Valitsin väärät vaatteet.
Halusin varmistaa, että pyssyjä riittää.
No niin, sinä ensin.
Ihan hullua.
Anteeksi, en...
Se oli hauskaa.
2 TUNTIA MYÖHEMMIN
Musiikkia on kaikkialla.
Universumi on musiikkia.
Voi vain kävellä kadulla. Se on musaa.
Jokaisessa päivässä on jotain inspiroivaa.
Kun aloimme äänittää,
Chrisillä oli pieni kasettineliraituri.
Tallensimme juttuja sillä.
Tämä oli ennen kännyköitä ja läppäreitä.
Näytän muistikirjani.
ENERGIA - VIBA - FIILIS
Katso, ymmärrätkö?
Jos tämä häviäisi, me olisimme... Mitä tekisimme?
- Mitä siinä on? - Pyytäisimme Travisilta biisejä.
Mitä kirjassa on?
Tyttöjen numeroita.
Ja esiintymisasuja.
Ymmärrän elämää istumalla alas ja laulamalla siitä.
Se on kuin päiväkirjan pitoa.
Kukaan ei tiedä mistä laulut tulevat.
Ei tiedä mistä, tai miksi, tai tuleeko vielä lisää.
Isoimmat biisit syntyvät tämä minuutissa -
mutta ensin pitää viettää tuntikausia -
muita biisejä työstäen.
Ja sitten sellainen vain tulee, ja sen ottaa vastaan.
Vie sen Jonnylle, Willille ja Guylle,
ja he lisäävät omat juttunsa siihen.
Ja sanovat "hyvä" tai "ei hyvä".
Hyvä–ei hyvä -asteikko.
Kun kuulemme uuden biisin,
Chris ja minä tapaamme olla ylettömän positiivisia.
He intoilevat: "Kyllä, tykkään. Tästä tulee vielä hyvä."
Ja minä ja Guy taas kihisemme:
"Vittu mitä ajanhukkaa. Seuraava biisi."
Se on vaikeaa.
Chris tuo uuden biisin, enkä innostu siitä,
sitä tilannetta inhoan kaikista eniten.
Siinä laittaa itsensä tulilinjalle, joku voi sanoa:
"Tekisit paremman biisin."
Laulujen kohtalo on käsissäsi,
ne ovat hyvin herkkiä.
Mutta jos se ei tunnu heistä parhaalta biisiltä koskaan,
se raakataan helposti.
Onnistun tämän porukan kanssa ehkä yhden kerran kymmenestä.
Kuka vain näistä mulkuista voi hylätä biisin.
Se on musertavaa, mutta he ovat aina oikeassa.
Aina kun julkaisemme biisin,
moni haukkuu sitä kuitenkin,
joten ainakin meidän on syytä tykätä.
Kukaan ei voi sanoa: "Sanoinhan."
Uskomatonta.
Soitan hänelle laulun, josta tykkään
Saman tien hän sen hylkää
Miksi pelkään Williä
En sitä tiedä
Mutta pelkään Guyta enemmänkin vielä
Tuo on hitti!
Joskus tuntuu, että olemme ankarassa ikeessä
Will ja Guy ja heidän vitun mielipiteensä
Nyt osuu.
He eivät tykkäisi.
Niin se menee.
Tavallisesti ideat tai kokonaiset biisit tulevat aina Chrisiltä.
Hän esittelee ne ensin Jonnylle.
Sitten Guy kuuntelee ne, ja lopuksi minä.
Ja meidän hommamme bändinä -
on olla pilaamatta niitä hienoja biisejä.
Kaikki hyppivät yhdessä.
Ja lähtee yy, kaa... yy, kaa, koo, menoks!
Millaista on olla Coldplayn Jonny?
En tiedä. En ole ollut mitään muuta.
Jonny on sankarini.
Olen koko ikäni yrittänyt saada häntä esille,
koska hän on iin vaatimaton.
Nautin laulujen soittamisesta ihmisille livenä,
mutta musiikin tekeminen on kuitenkin suosikkijuttuni.
Valmiina?
Kaa, koo, nee.
Jonny on aina ollut ujo,
vaikkei hänen tarvitsisi, hän on todella lahjakas.
Bändimme salaisuus on -
Chrisin melodioiden ja Jonnyn kitaroinnin yhdistelmä.
Ei!
Helvetti sentään. Onko täällä kiipparia?
Persoonamme täydentävät toisiaan.
Kaksi Chrisiä tai kaksi minua ei toimisi.
- Ei. - Tästä tulee hyvä -
äänitettynä.
Rytmi on hyvä.
On hän muuttunutkin.
Nykyään vaikuttaa sekin, kuka on paikalla, asumme eri maissa.
Oletko valmis, Mat?
Kun aloitimme A Head Full of Dreamsin äänitykset,
Guy, Will, ja minä työstimme Lontoossa -
kappaletta työnimellä "Legends", jota emme oikein saaneet toimimaan.
Menin Chrisin luo Los Angelesiin ja yritin keksiä siihen riffiä.
Haparoin pimeässä sen kanssa.
Hän alkoi soittaa sitä melodiaa hitaasti.
Hänen soittonsa innostaa minua.
Sanoin: "Tuossa on jotain mahtavaa."
Kaiken muun biisissä voisi jättää pois, eikä kukaan huomaisi.
Ja niin tehtiin.
PARIISI
Luottakaa minuun.
Tästä tulee hienoa.
Käykää kaikki alas.
Kaikki kyykkyyn.
Alas.
Pysykää alhaalla.
Yy, kaa,
Yy, kaa -
Kiitos teille.
Kuka haluaa "Adventure of A Lifetimen" ekaksi sinkuksi?
2 KK LEVYN JULKAISUUN
Ystävyyssuhteemme ovat muuttuneet alkuajoista.
"Adventure for Life." siis, hienoa. Sovittu.
Kommunikaatio toimii. Juttelemme päivittäin.
Mutta kuuluu siihen kiistelyäkin.
Siinä hän on!
Teeskennellään, että olemme riidelleet.
Älä kiusaa häntä.
Phil-parka.
Ilmapiiri studiossa on usein jännittynyt.
Siellä nauretaankin paljon, mutta välillä on raskasta.
Miten menee?
Terve vaan.
Terve Phil.
Joskus minut kutsutaan,
kaikki ovat ilmeettömiä eikä kukaan puhu,
ja tiedän saapuneeni riidan keskelle.
Se osa työstäni ei ole mukava.
Kaikki okei?
Terve, Phil.
Meillä oli hirveä riita.
Hirveä riita.
Joskus mietin mennyttä ja ajattelen, etten ole juuri muuttunut.
En ainakaan samalla tavalla kuin Chris.
Hän on kasvanut ihmisenä.
Mutta monet asiat eivät ole muuttuneet,
kuten hänen kykynsä saada minut nauramaan.
Katso tätä Venn-diagrammia.
Siinä settilista on jaettu vanhoihin Coldplay-biiseihin,
ja uusiin...
Entä sinkut/albumiraidat-suhde?
Tällä hetkellä jako on 60/40 uusia...
Jos siitä vähennetään ensimmäisen kvartaalin luvut oheistuotemyynnistä,
lopputulos on periaatteessa fraktaali, jonka opimme REM: iltä ja U2:lta,
joihin viittaa nyt nimi RE2,
mikä on siis tavoitteemme bändinä,
lisätään siihen Radiohead, Beyoncé ja Jay-Z,
Young Thugin välityksellä.
Ja lopputuloksena on settilistamme.
Siinä, että työtoverit ovat läheisiä, on hyviä ja huonoja puolia.
Chris sanoisi itse samaa.
Siitä voi tulla sotkuja.
Olen jättänyt bändin kaksi kertaa.
Ensimmäisellä kerralla sairastuin. Paloin loppuun.
PARAS BRITTIBÄNDI
Muistan sen. Se oli Brit Awards -päivä.
Paras brittibändi.
- Kyllä! - Coldplay.
Voitimme parhaan bändin ja levyn palkinnot,
ja minusta tuntui, että sen olisi pitänyt olla elämäni paras päivä,
mutta olin vain aivan uupunut.
Siitä ei jäänyt hyvä muisto.
Tämä on oudointa, mitä meille on tapahtunut.
Olemme todella iloisia, kiitos paljon.
Tulin kuitenkin takaisin, ja teimme Rush of Blood to the Headin.
Sen teko oli vielä raskaampaa kuin ekan levyn,
ja välini etenkin Chrisiin olivat kireät.
Jonkun piti antaa periksi.
Nielen ylpeyteni.
Kuuntele häntä, äläkä...
Ei, en ala kinastella.
En. Ei ole tapaistani riidellä sillä tavalla.
Laulajan ja managerin välillä on erityinen suhde,
joka ei sopinut ystävyyteemme.
Joten lopetin.
Phil paloi loppuun ja halusi tehdä jotain muuta.
Hän muutti mahdollisimman kauas meistä,
Etelä-Amerikkaan ja sitten Australiaan.
Hän taisi yrittää kertoa jotain.
Hän oli poissa yhden levyn verran,
ja kaipasimme häntä todella.
Tekemämme ratkaisut eivät olleet parhaita mahdollisia.
Tuntuu, että annamme periksi...
Kuulostaako tuo oikealta?
En ymmärrä. Onko se oikea kuvio?
Emme oikein osanneet toimia tuohon aikaan.
Olimme vähän hukassa.
Tunsimme paineita tehdä huippulevy.
COLDPLAYTA SYYTETÄÄN EMI: N HUONOSTA TULOKSESTA
Olimme otsikoissa EMI: n osakekurssiin liittyen.
Emme tienneet osakekursseista mitään.
Poljimme päivästä toiseen paikoillamme.
Se johti addiktioihin ja jännitteisiin.
Se oli vaikeaa aikaa.
Vuosi mennyt, eikä mitään valmiina.
Vittu mitä paskaa!
Etkä filmaa riitoja.
Kyseenalaistimme kaiken.
Pitäisikö tehdä näin? Tai näin?
Pelkkää sontaa.
Pitää aloittaa alusta.
Meillä on pallo hukassa!
Olin huolissani siitä, mitä muut ajattelevat.
Olimme ihan lopussa.
Mitä haluat meidän tekevän?
Kun bändi kasvaa isommaksi,
sitä ympäröivä koneistokin kasvaa,
ja tulee asioita, jotka vievät huomiota soittamiselta.
Soita se... juttu tuossa säkeistössä.
Olimme ensi kertaa siinä tilanteessa,
emmekä tienneet, miten toimia.
Phil olisi voinut muuttaa tilannetta.
Onko tuo normaalia?
Olen pahoillani, jos se ei toimi.
Voinko käyttää sanaa "Leonardo" ?
Jos kyse ei ole DiCapriosta.
Kyse on DiCapriosta.
En pidä siitä.
- Et pidä siitä? - En.
Helvetti soikoon.
Ajatte minut nurkkaan.
En saa laulaa kestään tai mistään.
Se on vain vähän nuijaa.
Laulaa Leonardosta.
Mitä aiot sanoa?
Että hän näki kuvioita.
Missä?
Tähtitaivaalla.
Eikö se ollut Galilei?
En saa laulaa mistään substantiiveista.
Saathan.
En saa laulaa mistään, mikä on mitään.
Se hylätään.
Eihän.
Substantiivinrakastaja.
Riffinvihaaja.
Ja vapauden. Vihaat riffejä, vapautta ja substantiiveja.
Vihaan kitaristeja ja laulajia.
Kaksi vihaamaani substantiivia.
Voidaanko käydä läpi? Olen hukassa.
Se oli vähiten hauska levymme tehdä.
Kävimme läpi outoja juttuja silloin.
Mutta Dave oli mahtava,
ja onneksi laulu "Fix You" auttoi selviämään siitä jaksosta.
Miten sanat menevät lopussa?
Aivan.
- Niin. - Onko se paskaa?
Ei, kuulostaa hyvältä.
Mietin vain voisiko se olla... Ehkä vähän ymmärrettävämpi?
Voisiko kaikua vähentää vähän?
Hyvä. Kiitos.
X & Y - TWISTED LOGIC -KIERTUE 2006
En ole koskaan ollut niin tietoinen -
siitä, ettei tekemisistämme pidetä,
en ollut varma, pidinkö itsekään.
Se oli outoa aikaa.
Kun lukee kritiikkejä...
MAHTAILEVAA, LASKELMOIVAA ITSESÄÄLIÄ
VUOSIKYMMENEN SIETÄMÄTTÖMIMMÄLTÄ BÄNDILTÄ.
...ne muistaa paremmin kuin kehut.
Positiivisessa artikkelissa -
voi olla yksi vähän ikävä lause.
"VUOTEENKASTELUMUSIIKKIA"
Ja se on se, mikä jää mieleen.
Creation Recordsin Alan McGee sanoi -
tietä vuoteenkastelumusiikiksi.
Miltä se tuntuu? Mitä vastaatte?
Olemme vuoteenkastelijoita.
Kaikkia ei voi miellyttää.
Jos pyrkii siihen, epäonnistuu varmasti,
koska se ei ole mahdollista.
Paska.
Miksi New York Times kirjoitti meistä niin?
On masentavaa, jos New York Times vihaa meitä.
Ymmärrän sen kyllä.
Pilkan kohteita tarvitaan.
Voin hyvin olla sellainen.
Ainoa nolo juttu on, jos törmää johonkuhun, joka on vitsaillut sinusta.
Aiemmin suutuin kunnolla.
Mutta olen muuttunut.
Ainoa asia, josta purnaan työssä,
on se, että jos on murehtijatyyppiä,
on liikaa aikaa vain murehtia ja murehtia.
Murehdin monta vuotta sitä, ettei meistä pidetä,
enkä muistanut sitä, että monet pitävät.
Vaikea selittää.
Sinulla pitää olla huolenaiheita.
Olet sellainen tyyppi.
En ole.
- Olet. - Paitsi...
Haet huolenaiheita.
Olet murehtija!
Asettuisit muiden asemaan.
Olet perfektionisti.
Tiedän, Guy.
Jos en olisi, soittaisimme yhä Falconissa.
Olet kyllä hyvä siinä.
Me olisimme hyviä siinä.
Minusta kaikki tekemämme on paskaa.
Siksi pitää tehdä uutta.
Paskaa, paskaa, paskaa.
Se on perstuntumani. Se motivoi tekemään lisää.
Alussa meillä oli paljon riitoja,
etenkin minulla ja Chrisillä.
Olin silloin jyrkempi mielipiteissäni,
mikä oli varmaan aika perseestä muille.
Yritin ehkä paeta itseäni -
tai en tullut toimeen itseni kanssa, mutta minulla oli alkoholiongelma.
Se ei ole kovin hauskaa.
Chris ei peittele tunteitaan.
Will, Jonny ja minä olemme varautuneempia.
Siksi monet bändit varmaan hajoavat,
etteivät he ole oppineet hyväksymään, että ovat erilaisia.
Ajattelin, että kaikkien pitäisi mennä tunteideni mukana.
Jossain vaiheessa ymmärsin, että sillä -
ajan jonkun lähtemään.
Paskakasa.
He eivät ehkä halua jatkaa tuittupäisen idiootin kanssa.
Mulkku.
Kolmekymmentäkaksi keikkaa vielä, sitten Coldplay loppuu.
Kuvaa kun vielä voit.
Heillä on tunteensa ja elämänsä.
Vaikka heitä on vaikeampi lukea, heillä on ylä- ja alamäkensä.
Vitun mikkiständi lyö aina naamaan.
Kuin laulaisi Naseem Hamediin.
Opettelen selviämään paremmin huipuista ja laaksoista.
- Hoitakaa homma. - Selvä on.
Olemme käyneet läpi kaikki kliseet.
Emme vain ole puhuneet niistä.
Jokainen neljääkymppiä lähestyvien miesten porukka -
on kokenut masennuksia, addiktioita,
eroja, kaikenlaista.
Vaikka olisivat kirjapitäjiä.
Olemme kokeneet paljon yhdessä.
Minusta on mieletöntä, että olemme pitäneet yhtä.
Tukkasi on normaalisti näin,
mutta märkänä...
Kihartuuko se taas?
En usko.
En halua näyttää kasarihevarilta.
Guy, sinusta tulisi hyvä parturi.
Teet tuon niin hellästi.
Etsi liikekumppaniksesi joku Toni.
Minne menemmekin, mitä koemmekin,
voimme aina kokoontua yhteen -
ja joko nauraa asialle tai ottaa osaa tai juhlia.
Näytänkö pelleltä?
Näytät mahtavalta.
Mitä sanoit?
Vitsailin vain.
Miksi lyttäätte?
Voisin istua Jonin, Willin, Guyn ja Philin kanssa -
ja jutella tuntikausia.
Virallinen tieto.
Mitä hän sanoi?
Näytän pelleltä.
En sanonut niin.
Sanoin: "Aiotko tosiaan pitää tuota hattua?"
Luoja.
Tiedät, että vitsailin.
Jon, näytät upealta.
En kestä näitä solvauksia.
X&Y oli meille kaikille raskas puristus,
kun taas paluu studioon tekemään Vivaa tuntui innostavalta.
Kaipasimme Philiä,
ymmärsimme, miten tärkeä hän on kun hän tuli takaisin.
Phil palasi täysissä väriversiona,
ja päätimme ostaa oman paikkamme,
jatkaa ystävyyden pohjalta.
En tullut takaisin manageriksi.
Dave Holmes hoiti sen minua paremmin.
Tulin bändikaveriksi, tekemään kivoja juttuja.
BAKERY POHJOIS-LONTOO
Bändillä oli vihdoin koti.
Se auttoi näkemään asiat selvemmin.
Meillä oli oma studio ja päämaja.
Se oli uutta meille. Emme osanneet käyttäytyä.
Halusimme tuottajan, jolla olisi ideoita -
siitä, miten esitellä bändin uusi vaihe.
Halusimme löytää jonkun, joka vaikuttaisi meihin,
kuten Brian Eno vaikutti U2:een tai David Bowie Talking Headsiin.
Rakastamme noita bändejä.
Kysyimme Brianilta voisiko hän suositella jotakuta.
Ja hän vastasi: "Voisin yrittää itse."
Etsimme uutta Brian Enoa ja saimme vanhan Brian Enon.
Hän kiinnostuu bändeistä,
joista tulee yhtä aikaa isoja ja surkeita,
koska hän voi pitää bändin isona ja tehdä siitä hyvän.
ELOA - NÄLKÄÄ - PERSOONAA
Hän on kuin lempeä rehtori,
joka ohjaa työskentelyä korottamatta koskaan ääntään.
Hän on velhotyyppi, kuin Gandalf tai Dumbledore,
joka sirottaa taikojaan ympäriinsä -
ja katoaa sitten tai sanoo: "pidän biisistä,
mutta voisiko sitä kokeilla takaperin ja ranskaksi?"
Mikä tuo on?
Kaiutin.
Pitää saada osa jäämään sisään.
Enää yksi jäljellä.
Hän on kokeilija.
Häntä ei pelota kuulostaa tyhmältä tai epäonnistua.
Jotkut tekemisemme voivat olla hienostuneen naurettavia.
Kysy itseltäsi: "Mitä teemme?"
Mitä?
Hän erotti minut bändistä pariksi viikoksi.
Olin siinä vaiheessa jyrkkä sen suhteen, miltä levyn pitää soundata.
Hän opetti antamaan kaikkien testata ideoitaan -
kunnolla ennen päätöstä.
Kävimme hänen kanssaan laulumatkalla Barcelonassa,
keskeinen juttu tällä levyllä oli -
monien ihmisäänien yhteissointi.
Viva La Vidan lähtökohta on suurten joukkojen yhteislaulu.
Se yhteisöllisyys on minulle suurin ilon lähde.
Mikä seuraavaksi? Ai, "Viva La Vida."
Livenä ei ole yhteishoilausta parempaa.
Rakastan yhteislauluja.
PARIISI
Seuraavan levyn, Mylo Xyloton aikaan -
oli selvää, että pärjäsin hyvin joillakin elämänalueilla -
ja hyvin huonosti toisilla.
Kiertueella elää niin pienessä kuplassa,
että siinä laitostuu,
siksi nokkamiehillä on usein vaikeaa henkilökohtaisessa elämässä.
Mylo-kiertueen loppupuolella -
oli noin vuoden vaikea jakso,
jolloin tunsin itseni täysin arvottomaksi epähenkilöksi.
Ajattelin: "Olen sekaisin,
koska en osaa nauttia näistä hienoista asioista."
Ja sitten tuli myös ero Gwynethistä.
En aio ruikuttaa. Olen kiitollinen kaikesta.
Mutta se oli täpärällä.
Chrisillä oli selvästikin hyvin vaikeaa,
ja hän oli onneton.
Tunsimme itsemme vähän avuttomiksi.
On vaikeaa -
nähdä ystävän kokevan jotain niin rankkaa.
Hän todella kärsi siitä.
Siinä pelkää pahinta mahdollista.
Olin hänestä niin huolissani, että oli helpotus -
saada tekstari häneltä, tietää hänen olevan kunnossa.
Ja kun hän oli kaikkein surkeimmillaan,
aloimme tehdä Ghost Storiesia.
Ghost Storiesilla halusimme olla mahdollisimman rehellisiä.
En halua teeskennellä,
koska minun on laulettava selviytyäkseni.
Rakensimme studion Guyn kotiin.
Chris ei tainnut pystyä paljon muuhun.
LONTOO 2013
Muistan, että se oli hänelle paranemisen aikaa,
silloin hän alkoi hymyillä vähän useammin.
Hänellä oli todella vaikeaa.
Olimme hyvin suojelevia häntä kohtaan.
Chrisin elämä on erilaista kuin minun.
Hänen elämänsä on julkista.
Kaikki luulevat tietävänsä, mitä hänelle tapahtuu.
Pelkäsimme, että hän päästää ihmiset liian lähelle,
mutta hän halusi tehdä niin.
Chrisin piti päästää se kaikki ulos,
ilmaista niitä tunteitaan niillä biiseillä.
Se on henkilökohtainen levy, pidän siitä siksi.
Pidän sen rohkeudesta ja rehellisyydestä.
Halusimme tarjota -
sitä lohtua, jota hän on aina saanut musiikista.
Se oli ainoa tapamme auttaa, ystävinä musiikin kautta.
Kun joku meistä elää vaikeaa aikaa,
bändi tukee ja piristää.
On upeaa, että elämässä on sellainen asia.
Jos joku tarvitsee apua, kaikki ovat valmiita auttamaan.
Siitä on tullut enemmän kuin vain ystävyyttä.
Olemme nykyään kuin perhe.
Se oli haastavaa aikaa.
Se oli matka täydestä yksinäisyydestä täyteen yhteenkuuluvuuteen.
No niin, no niin.
- Kaikki tänne. - Kaikki yhteen.
Nojaa häneen, Phil.
50. SUPER BOWLIN PUOLIAIKASHOW HELMIKUU 2016
Tiedän, että olette hermona.
Kaikilla on adrenaliinitasot korkealla.
Mutta meillä on hieno sanoma.
Mennään julistamaan.
Rakastan teitä.
Hyvin sanottu.
Hyvin sanottu, Phil.
Tämä on ollut pitkä matka.
Aikamme bändissä on ollut muutosten aikaa musiikissa.
Tänä aikana ei voi pitää mitään itsestäänselvyytenä.
Olemme onnekkaita, kun meillä on toisemme.
Ja onnekkaita muillakin tavoin.
On kuin olisin painanut vuosia.
Ensimmäistä kertaa alun jälkeen -
olen pysähtynyt katsomaan taakseni.
Bändi alusta tuntuu olevan ikuisuus.
Iltaa.
Hienoa, että tulitte katsomaan,
ennen Bon Jovi -luokan suosiota.
Intohimomme yhdessä soittamista kohtaan on pysynyt samana.
En haluaisi tehdä tätä kuin ystävien kanssa.
Tunnemme edelleen olevamme kuin jengi,
jengi on vain kasvanut vähän.
Alkuperäinen unelma...
Silloin aikanaan se tuntui päätepisteeltä.
Olen ymmärtänyt, että se oli vasta alkua.
Emme ole vielä päässeet perille.
Haluan yhä soittaa.
En halua lopettaa tätä.
En todellakaan halua lopettaa.
Ja sitten nousee, nousee.
Minä en mieti menneitä.
Mutta se tuntuu oudolta.
Kun olin täyttämässä 40, Phil sanoi:
"Kirjoita kirje 17-vuotialle itsellesi -
ja kerro, mitä puuhaat,
se räjäyttäisi hänen tajuntansa."
Ensimmäisinä vuosina yrittää olla erilainen kuin muut.
Viime vuosina on tuntunut tärkeältä muistuttaa itseäni ja muita siitä,
että olemme kaikki samaa heimoa, samalla pikku planeetalla avaruudessa,
tunnen aina vain vahvemmin, että olemme osa sitä.
One iso bändi.
- Mitä seuraavaksi? - En tiedä.
Olemme pitkään pyrkineet tähän.
Yllättyisin, jos tekisimme vielä tavallisen Coldplay-levyn.
Tämä tuntuu tarinan tai elokuvan lopulta.
Ei yllätä, että hän puhuu -
aikakauden lopusta, jonkin loppumisesta.
Koska niin hän ajattelee.
Toivottavasti kaikki ei kuitenkaan lopu.
Sama juttu joka levyn kanssa.
Tämä voi olla viimeisemme, ei ole ollut vielä.
Odotan innolla jatkoa.
Olemme olleet kimpassa 20 vuotta -
ja saavuttaneet monia asioita, joita halusimme.
Tämä on ollut mahtava reissu.
Olen siitä kiitollinen.
Luotan tulevaisuuteen.
Luotan elämään.
A HEAD FULL OF DREAMSIN VIIMEINEN ÄÄNITYSPÄIVÄ
Kiitos kaikille, että tulitte.
Kuulutte kaikki bändiin. Eikö olekin mieletöntä?
Se voi olla noloa myöntää,
mutta olette Coldplayn jäseniä.
On vielä yksi biisi, jos haluatte laulaa.
Joo!
Kiitos tuosta reaktiosta.
Saatte erinomaisen arvosanan.
Yy, kaa, koo ja...
A HEAD FULL OF DREAMS -KIERTUE 2016-2017
BUENOS AIRES KEIKKA 1
SÃO PAULO KEIKKA 5
MEXICO CITY KEIKKA TÄMÄ
LONTOO KEIKKA 21
GLASTONBURY KEIKKA 26
LOS ANGELES KEIKKA 46
SYDNEY KEIKKA 60
MANILA KEIKKA 63
BANGKOK KEIKKA 64
TOKIO KEIKKA 69
MILANO KEIKKA 83
BUENOS AIRES KIERTUEEN PÄÄTÖSKEIKKA
TÄNÄÄN ON KEIKKA #115
VIIMEINEN KEIKKA
Ystävät -
tähän päättyy A Head Full of Dreams -kiertue.
Sinne, mistä se alkoikin.
Kiitos kaikille kaikkialla maailmassa, kotona ja ulkomailla siitä -
että olitte shown paras osa,
ja siitä, että pidätte päänne täynnä unelmia.
Olemme täällä yhdessä.
Yksi suuri bändi.
Kaikki on mahdollista,
jos ei anna periksi -
ja jos uskoo rakkauteen.
RAKKAUS
Jos katsotte tätä, emme flopanneet.
Kiitos siitä.
Jos ette katso tätä, floppasimme,
ja voin sanoa mitä vittu haluan.
Jos katsotte tätä...
Totta kai he katsovat.
Sen pitäisi olla "katsotte tätä", ei "jos".
Mennään.
Mennään myymään vähän levyjä.
Kerrotaan, että perustettiin bändi yliopistossa.
Ihan sama. En pidä Alan McGeestä.
- Laulaisitko sen nuotin vielä? - Ok.
- Tämä on upea biisi. - Niin minustakin.
Entä sinusta, Will?
Loppupuolisko on kova.
Olemme englannin ainoa bändi -
jossa on kaksi räpyläjalkaista jäsentä.
- Kenellä on räpyläjalat? - Kaikki bluffaavat, eikö?
Tiedän, koska... Olimme kiertueella.
Kävimme suihkussa.
Ja joka aamu: kahdet normaalit jalanjäljet -
ja kahdet räpylänjäljet.
Räpylät.
Sinä naurat, helvetti!
Monien mielestä -
emme ole rokkia.
Mutta eikö leivonnaisten syöminen ennen kahdeksaa muka ole rock?
Missä vitun universumissa?
Jos muistatte, vuosi sitten...
Vuosi sitten bändi perustettiin...
Olet säälittävä!
Minulle riittää tämä... Vitun säälittävää!
Vitun säälittävää!
Voin pahoin.